‫• זיהוי: שלושה ימים וילד (Shlosha Yamim Veyeled) - ‏1967 •‫ ‫• מקור הכתוביות: Yes (‏599706) •‫ ‫• תזמון: DVD ‏01:19:36 •‫
‫• הכתוביות הוכנו ע"י UniHebSubs •‫ ‫• צפייה מהנה •‫
‫חשבתי שאצטרך להתנצל.
‫אבל הדברים כאילו התהפכו.
‫בנה בן השלוש של אישה אהובה ‫נמסר לי למשמרת
‫בימים האחרונים של החופש הגדול.
‫בתחילה חשבתי על הילד.
‫אחר כך רציתי להרוג אותו, אבל...
‫עדיין אני צריך לבדוק ‫מה מנע אותי.
‫כי הזמן והמקום היו מתאימים.
‫הזמן: סוף הקיץ,
‫המקום: ירושלים, ‫שהיא עיר שקטה.
‫חשבתי שאתה ישן. בוקר טוב. ‫תשתה איתי קפה?
‫מה קרה שנזכרת בי? ‫-נזכרתי בך?
‫אני הרי חושב עלייך כל חיי.
‫אתה חושב להירקב ‫כאן במיטה כל החופש?
‫"המטומטם המצוי".
‫מצחיק מאוד.
‫הקוץ הזה... ‫יישאר תקוע בי עד...
‫עד שתצעק.
‫את הרי יודעת ‫שאני לא אצעק.
‫לא, אז לא.
‫אלי! טלפון!
‫כן? -אלי, שלום, ‫כאן זאב. -מי?
‫זאב, בעלה של נועה. ‫-אה...
‫כן... שלום. ‫-אני מדבר מהמשק.
‫אתה שומע אותי? ‫-כן.
‫כן, אני שומע.
‫תראה, העניין הוא בזה... ‫אנחנו עוזבים את הקיבוץ, נועה ואני.
‫החלטנו ללמוד. המשק ‫לא אישר לימודים לשנינו, אז...
‫לא הייתה לנו ברירה. ‫-כן?
‫אנחנו עולים לירושלים, יש לנו ‫בחינות כניסה בעוד שלושה ימים.
‫מה, אתם הולכים ‫להירשם לאוניברסיטה?
‫כן, אז זהו זה. אנחנו צריכים ‫להיסגר לשלושה ימים בספרייה,
‫אחרת לא נעבור את הבחינות. ‫-מה, ו... אין לכם איפה לישון?
‫לא, זה בסדר. הבעיה היא הבן. ‫אין לנו עם מי להשאיר אותו.
‫אז חשבנו... אם אתה עדיין בחופש ‫ועוד לא התחלת ללמוד...
‫אז... הוא כבר בן שלוש. ילד שקט ‫מאוד. פשוט לא ידענו אל מי לפנות.
‫אתה האיש היחיד ‫שאנחנו מכירים בירושלים.
‫הלו? הלו?...
‫אתה שומע אותי? -כן, כן, ‫אני שומע. -אז מה אתה אומר?
‫מה... מה שלום נועה? ‫-היא כאן.
‫נועה? ‫-רגע, רגע...
‫שלום, אלי. ‫מה שלומך?
‫בסדר. -תראה, אלי. ‫זה נורא לא נעים לנו. אבל...
‫אתה היחיד שאנחנו ‫מכירים בירושלים.
‫אז... אתה מבין...
‫הוא ילד שקט.
‫לא יעשה לך צרות. ‫-טוב.
‫אם את רוצה...
‫מתי תביאי אותו? ‫-מחר בבוקר.
‫הוא באמת ילד טוב. ‫ישחק לו לבדו.
‫נועה... זה בסדר. ‫-טוב. להתראות. -להתראות.
‫תודה על הטלפון.
‫אתה כבר בוגד ביעל, מה? ‫-לא, לא, לא...
‫יעל! יעל, אנחנו מאחרים!
‫זאת... בחורה ש... ‫אהבתי פעם. במשק.
‫אהבה ראשונה. ‫את יודעת...
‫לא, אני לא יודעת. ‫אני ישר התחתנתי. -אה...
‫עשית בשכל. ‫-אתה מוכן לשתות איתנו קפה?
‫בוא, תשתה איתנו כוס קפה, בוא! ‫-לא, תודה.
‫יעל מחכה לי למעלה. ‫להתראות.
‫או, אלי!
‫שלום. ‫בחייך, תגיד ליעל שתרד.
‫אנחנו מאחרים להרצאה.
‫תגיד לי... אתה עוד ‫לא התייאשת ממנה, אה?
‫היא.. היא אמרה ‫שהיא עוד מעט יורדת.
‫אתה תהיה הערב בבית? -המחזר ‫הצמוד שלך מחכה לך למטה.
‫אולי אני אחזור הערב.
‫שאלתי אם אתה נשאר בבית. ‫-אה, כן.
‫מה היה הטלפון?
‫יעל! נו!
‫תגידי... תהיי בבית מחר?
‫אני חושבת שלא, ‫אני לא אהיה בעיר יום, יומיים.
‫אהה. זאת אומרת, ‫החוג הירושלמי לטבע
‫עוד לא הספיק לאסוף ‫את כל הקוצים בארץ.
‫שלום... יש לך ‫מצב רוח נהדר היום.
‫מה היה הטלפון? ‫-אני יודע...
‫אחד מהמשק, ‫רוצה להירשם לאוניברסיטה.
‫מבלבל את המוח...
‫יעל, בחייך, אנחנו מאחרים. ‫-בסדר, אני שמעתי. אני כבר... -אה!
‫איפה מצאת את זה?
‫מה זאת אומרת? ‫מלא בוואדי מילק.
‫שמע... אתה ראית ‫פעם דבר כזה?
‫תראה איך שזה נשמר, זה... ‫זה כמו...
‫צבי, תעשה לי טובה, ‫תפסיק להתלהב, אנחנו מאחרים.
‫שמע, אתה ראית את הגבעול הזה? ‫תסתכל, זה...
‫היא מוכנה, ‫למה אתה מחכה?
‫כן...
‫שלום.
‫מה יש לך נגדו? ‫-לי? נגדו?
‫שום דבר.
‫אני הרי בסוף אצטרך ‫להתחתן עם שניכם, לא?
‫מצחיק מאוד.
‫כן, נכון...
‫צריך להיות ‫כבר בן שלוש.
‫בפעם האחרונה ראיתי אותה לפני... ‫שלוש שנים.
‫כתבו לי. אבל אני רציתי ‫לראות במו עיניי.
‫ברחתי מן המחנה והלכתי.
‫מרחק עצום.
‫דרך השדות.
‫כבר מזמן לא היית בבית.
‫הרבה דברים השתנו כאן.
‫אתה מופתע?
‫אה, לא...
‫כתבו לי.
‫בוא.
‫איזה שבת... ‫אני כבר לא רגיל לשקט הזה.
‫זאב... זאב...!
‫יש לנו אורח.
‫אלי...
‫שלום, אלי. ‫-שלום.
‫טוב! אני חושב שאני אזוז.
‫מה? עכשיו תיסע?
‫כבר מאוחר. תישן פה.
‫לילה טוב. ‫-לילה טוב.
‫כבר שלושה ימים ‫שהילד רדום.
‫לא בועט, לא כלום.
‫שקט לגמרי.
‫לעזאזל, אי אפשר לישון ‫בשקט בחדר הזה.
‫לא די שהפכתם לי את החדר ‫הזה למוזיאון של קוצים!
‫תירגע, תירגע...
‫סליחה.
‫במיסיסיפי...
‫במיסיסיפי, ‫יש דבר יוצא מן הכלל.
‫יש שם נמלים. נמלים מיוחדות ‫שקוראים להן נמלי האש.
‫והם גורמים לנזקים ‫עצומים בחקלאות.
‫במשך שנים רצו להיפטר מהם. ‫אבל לא ידעו איך.
‫אז מצאו שבאורוגוואי...
‫באורוגוואי. באורוגוואי ‫יש אותו סוג של נמלים, אבל...
‫הן מנוונות. ‫-אה...!
‫ורצו לדעת איך זה קורה. ‫אז ראו שיש שמה טפיל.
‫סוג מסוים של טפיל שהוא מפתה ‫אותן... מפתה אותן להרוס...
‫גם אצל העקרבים. ‫אבל לא אצל כל העקרבים.
‫מעניין, לא?
‫אתה יודע, צבי?
‫אתה לאט לאט ‫מצליח לשכנע אותי.
‫אני חושב שאני אעזוב ‫בכלל את המתמטיקה.
‫אני אאמץ לי איזה שניים, שלושה ‫עקרבים קטנים ויתומים.
‫אני עובר לזואולוגיה. אה?
‫אני... אני עוד אאחר ‫את האוטובוס האחרון.
‫רגע... רגע...
‫כבר מאוחר...
‫תישאר לישון.
‫כן...
‫רק רגע!
‫בוקר טוב.
‫שלום.
‫אז זהו זה, אה?
‫כן. זה כל העסק.
‫העיניים... ממש של נועה.
‫באמת, אלי... לא יודעים ‫איך להודות לך.
‫אין מה להודות. ‫בין כה וכה אין לי מה לעשות.
‫נועה כבר בספרייה.
‫כדאי לך לשים ‫את זה מתחת לסדין.
‫הוא עוד מרטיב לפעמים.
‫אתם לא עוזבים ‫את הקיבוץ בגלל זה, אה?
‫רק רגע, אני אשטוף ‫את הפנים.
‫כנסו, כנסו.
‫שי, תהיה ילד טוב.
‫עוד מעט נבוא לקחת אותך.
‫שי, אתה רוצה לשחק ‫עם הטרקטור שלך?
‫הנה, קח את הטרקטור, ‫לך לשחק איתו.
‫אל תדאג.
‫הוא יתרגל אליך. ‫הכול יהיה בסדר.
‫אנחנו נתקשר איתך, ואם יהיה לנו ‫זמן, ניגש לראות מה נשמע.
‫אנחנו בתלפיות, בבית גדרון. ‫-בית גדרון... בסדר.
‫אתה תסתדר איתו, אני יודע.
‫אז להתראות. ‫-להתראות.
‫איך קוראים לך? ‫-שי.
‫שי...
‫עכשיו אתה יודע מה נעשה, שי? ‫-מה?
‫אנחנו נלך עכשיו לטייל. טוב?
‫ואני אקנה לך...
‫גלידה. -כן. ‫-ונתנדנד על נדנדה!
‫בסוף נאכל פלאפל. ‫אתה יודע מה זה פלאפל? -לא.
‫טוב, אז אני אקנה לך. ‫כן, וחוץ מכל זה...
‫נלך לבריכה לשחות.
‫אתה רוצה גם? -כן. ‫-שתה. תחזיק ותשתה.
‫זה קר לי! -תשתה עד הסוף, ‫תראה שזה לא יהיה קר בסוף.
‫אתה רוצה עוד? ‫-כן. -טוב.
‫שי, תראה.
‫עכשיו אתה תתחבא, טוב?
‫1, 2, 3, 4, 5, 6, ‫7, 8, 9, 10.
‫שי!
‫איפה שי?
‫שי! איפה אתה?
‫שי? ‫-לא! -שי...?
‫שי! שי! הנה אתה! ‫מצאתי אותך.
‫עכשיו אתה, טוב? ‫-כן. עכשיו אני.
‫4, 1, 2, 3, 10,
‫5, 6, 7, 8, ‫17, 15...
‫איפה הוא?
‫איפה אתה, חבר?
‫חבר... חבר!...
‫חבר, איפה אתה?
‫די! בוא כבר!
‫חבר, איפה אתה, ‫אני מפחד...
‫שברו את הכלים!
‫ולא משחקים!
‫חבר! חבר!
‫שברו את הכלים!
‫ולא משחקים!
‫חבר! חבר!
‫שי...
‫שי?
‫אתה לא מפחד ללכת לבד?
‫לא?
‫לא. אמרת... ‫-מה?
‫אמרת שנתנדנד.
‫אני רוצה...
‫יעל איננה.
‫כן, אני יודע. ‫היא בסיור.
‫הילד... רצה להתנדנד.
‫אני רוצה להתנדנד. ‫-את שומעת? על הנדנדה.
‫של מי הילד? ‫-חברים.
‫עוד? ‫-כן.
‫יותר חזק!
‫די!
‫אפשר לקבל כוס מים?
‫שתה, שי, מים.
‫אתה לא אוהב את יעל.
‫מדוע אתה לא מניח לה?
‫"מדוע אני לא מניח לה"...
‫הכרתי את יעל לראשונה ‫בטיול של חובבי טבע.
‫גם את צבי. ‫פעם נקלעתי במקרה לטיול כזה.
‫רק מאוחר הבנתי שטעיתי. ‫לא הייתי שייך אליהם.
‫חבורת זואולוגים בוטניקאים ‫צמחונים. משוררים תמימים.
‫מהלכים באיטיות עצומה, ‫מתבוננים בכל גבעול.
‫כל אחד מלבדי ‫התעניין במשהו.
‫צבי למשל היה עסוק בעקרבים. ‫יעל בקוצים.
‫זה אחד מהמקרים הנדירים,
‫שהוולדות נשארו ‫חיים על הגב של האמא,
‫והאמא... האמא כבר מתה. ‫-תגיד לי,
‫זה נכון שעקרבים מתאבדים? ‫-זה סתם אגדות.
‫להפך, עקרבים מתים ממחלות ‫ומזקנה, בדיוק כמונו. -אה...
‫מה, אתה לא מהחוג, כן? ‫-לא.
‫נו... אתם עוד לא... ‫-לא, עוד לא. -אז...
‫נעים מאוד. אלי. -יעל. ‫-כן, שמעתי את שמך.
‫אז אתה סתם, מטייל?
‫לא, אני מחפש פה את... ‫את חיק הטבע. -אה.
‫יעל, את... את רוצה ‫לעזור לי לפתוח את הצנצנת?
‫התחלנו מן הסוף.
‫אחר כך צריך ‫היה לשוב להתחלה.
‫לחפש מכרים משותפים.
‫לעזור לה למיין קוצים.
‫שום דבר.
‫חולמים כולם על פרפרים.
‫ועקרבים...
‫נחשים וקוצים...
‫אבל המשקפיים, תוריד את ‫המשקפיים. -מדוע? מה זה?
‫זה לא מוצא חן בעינייך? ‫-זה מוצא חן בעיניי, אבל זה כואב.
‫גם לי כואב משהו כל הזמן. ‫-מה?
‫כל הזמן יש משהו שכואב לי, ‫רק רגע, אני...
‫זה...
‫שקט כבר...
‫אילו לפחות הייתה ‫באה הביתה רק לישון.
‫שי!
‫שי...
‫שי, די...
‫שי...
‫תאכל קצת.
‫אני חושב שרע לו כבר.
‫בעצם לא אכפת לי.
‫אני לא אחראי.
‫שי, תאכל.
‫אני לא ביקשתי ‫שתשלח אותו אליי.
‫הילדון היחידי שלה...
‫אני יודע שאין להם ‫ידיד אחר בירושלים.
‫אבל גם אני לא ידיד.
‫רגע.
‫שלום, ה... ‫האור נכבה לי.
‫מה? אני לא מבין, אתה לא ‫יצאת לסיור הבוקר עם יעל?
‫הסיור בשבוע הבא. ‫-אז לאן היא נעלמה זאת?
‫יעל איננה בבית? ‫-לא.
‫ילד של חברים.
‫שי, אולי אתה רוצה... -הוא חולה? ‫-מה, אתה חושב? -רואים.
‫צריך למדוד לו את החום. ‫יש לך מודד חום בבית? -אה... כן.
‫כן, נדמה לי שיש באיזה מקום. ‫רגע. -מה שמך? -שי.
‫איך? ‫-שי. -שי?
‫בן כמה אתה? -בן שלוש. ‫-בן שלוש כבר? -כן.
‫הנה. ‫-תחזיק בבקשה רגע.
‫תיזהר, יש שם נחש.
‫בוא, ‫תשים את זה כאן מתחת ליד.
‫כאילו... ‫מה, מה זאת אומרת "נחש"?
‫מצאתי אותו בשביל, ‫הוא... הוא כנראה נרדם.
‫לא לזוז. ‫-זה לא ארסי זה, מה?
‫דווקא כן. עד שמצאתי ‫את הקופסה הזאת.
‫אתה נורמלי? תגיד לי.
‫אני... אני פשוט רציתי שיעל תראה ‫איך שהוא מחליף את העור שלו.
‫אני לא מבין, מה פתאום ‫אתה מביא נחשים אליי הביתה,
‫מה זה... ‫-39.6... -מה?
‫זה לא רציני, אצל ילדים ‫החום עולה ויורד בבת אחת.
‫אנחנו נשתה כוס תה ‫עם לימון, אה?
‫ניקח כדור, ומחר בבוקר ‫לא יישאר שום דבר.
‫אלי, אמא אמרה ‫שיש לך טלפון.
‫אני כבר חוזר. אתה יכול להחזיק ‫את הדבר הזה לרגע בבקשה?
‫תיזהר, בזהירות...
‫כן? ‫-אלי?
‫שלום, נועה. ‫-עדיין חי?
‫אלי, אתה שומע אותי? ‫אני שואלת מה שלומך.
‫חיים.
‫איך שי? ‫-את יודעת. הוא...
‫דומה לך מאוד. ‫העיניים...
‫לא, אני מתכוונת... ‫אם אתה מסתדר איתו.
‫אה, כן. הכול בסדר. אני רחצתי ‫אותו, השכבתי אותו לישון.
‫אני חשבתי שתבואי הבוקר. ‫עם הילד.
‫הייתי כבר בספרייה. ‫בתוך הספרים.
‫את יודעת... ‫בירושלים...
‫את לא תוכלי ‫ללכת יחפה.
‫כן... הוא שאל עלינו? ‫-לא.
‫זה ברור. הוא מקבל ‫את הכול כמובן מאליו. -כמוך.
‫טוב, תראה, אלי... -את יודעת, ‫רציתי... -אני רציתי... -מה, מה?
‫מה, מה? -מה... מה את רצית ‫להגיד? -רציתי רק לומר שמחר,
‫אפילו לא נמצא ‫רגע לגשת אליך.
‫טוב. ‫-אז להתראות.
‫שלום, נועה.
‫אז אתה עוזב ‫את המשק, אה?
‫אתה עוד תצטער על זה... ‫תצטער על זה...
‫אז אתה עוזב ‫את המשק, אה?
‫אלי...
‫אלי, קום, ‫יש לך טלפון.
‫הו לא... תפסיק. ‫לא, הילד... הילד.
‫לא...
‫לא, תפסיק.
‫ילד...
‫היה טלפון בשבילך. ‫בגלל זה באתי.
‫לא מעניין אותי. ‫אני לא בבית.
‫שי. בוא נתלבש, נאכל ‫ונלך לבריכה. טוב?
‫לא. -שי... ‫מה, אתה לא רוצה לבריכה? -לא.
‫לעשות לך משהו לאכול? ‫-לא.
‫שי, אתה צמא? ‫-כן.
‫שתה. אתה לא רוצה יותר? ‫-די...
‫אתה רוצה עוד קצת קרח? ‫-טוב.
‫שלום המורה.
‫פעם אחת, כשעבדנו יחד בבציר, ‫העזתי לגעת בה.
‫אני בטוח שהיא ידעה ‫עוד הרבה לפני זה, אבל...
‫אבל מה היה אכפת לה.
‫נועה!
‫ילד. ‫-תיזהר, זהירות שמה.
‫שמה, על הקיר. ‫מהר, להוריד אותו, להוריד אותו.
‫מהר, מהר, למה אתם מחכים? ‫למה אתם מחכים לעזאזל?
‫שי...
‫שי, בוא שב על ידי.
‫שי...
‫שי, בוא הנה.
‫שי, אתה לא רוצה ‫לשבת על ידי?
‫שי, שי, בוא הנה.
‫שי... מה יש לך? ‫שי...
‫שי, בוא הנה כבר.
‫אלי... תן את הילד.
‫שי. תשב על המיטה. ‫אל תרד מהמיטה.
‫הנחש ברח.
‫אני... אני פתחתי את הקופסה ‫במעבדה והוא לא היה בפנים.
‫הוא בטח נמצא כאן. אני...
‫אני הלכתי בדרך לאוניברסיטה, ‫והקופסה הייתה סגורה.
‫אני לא פתחתי ‫את הקופסה.
‫אני... לא ידעתי מה לעשות, ‫אז אני...
‫הייתי מוכרח לבוא להנה, ‫אז באתי הנה.
‫אתה לא היית כאן, ‫אז אני...
‫אני נכנסתי דרך... אני ‫נכנסתי דרך החלון לתוך המטבח.
‫איזה נחש?
‫אתמול, ה... ‫הקופסה...
‫מה הפכתם לי ‫את הבית הזה? אה?
‫אני רוצה לשבת ‫וללמוד פה בשקט,
‫אתה מבין? ‫תראה מה שנעשה פה.
‫נחשים...
‫קוצים...
‫ילדים...
‫מה? מה אתם ‫רוצים ממני?
‫אה? תגיד לי.
‫מה, מה אתם ‫רוצים ממני?
‫אלי, אני... אני...
‫אני... אני אמצא... ‫אני אמצא אותו. אל תדאג.
‫אתה יכול ללמוד בשקט.
‫אני אמצא אותו. ‫אני לא אפריע.
‫שי, זה היה... ‫רק בצחוק.
‫צבי...
‫אני לא יודע מה ש... ‫-אוי, באמת, עזוב שטויות.
‫כבר נגמר לנו הלילה. ‫תסתכל החוצה.
‫אתה יודע, פעם אחת ‫ברח לנו נחש במעבדה.
‫חיפשנו אותו בכל המקומות, ‫פירקנו את כל הארונות.
‫אתה יודע בסוף ‫איפה הוא היה?
‫הוא התחבא בכלוב שלו.
‫צבי, גם הנחש שלנו ברח כבר מזמן.
‫אין טעם להמשיך לחפש אותו. ‫בוא... בוא נלך לישון, נו...
‫צבי, צבי, צבי, באמת...
‫באמת, למי יש כוח ‫בשביל הבדיחות האלה עכשיו?
‫צבי, תיזהר.
‫כן, כן, כן, ‫אני... אני מכיר את זה.
‫אתה יודע... ישנם נחשים שיכולים ‫לחיות חצי שנה בלי לאכול.
‫תגיד לי, אתה רעב? ‫-לא, אבל...
‫קפה הייתי שותה. ‫את המבחנים כבר בדקת?
‫למי יש כוח בשביל התלמידים ‫המטומטמים האלה?
‫תהרוג אותו. ‫-רגע...
‫תהרוג אותו.
‫לא...
‫תעזור לי...
‫אל תדאג, אני... ‫אני אתפוס אוטו בחוץ...
‫שי... ‫שי, אל תרד מהמיטה.
‫אני כבר בא. אל תרד.
‫פעם אחת ויחידה ‫שכבתי איתה.
‫בוא. ‫-אותה פעם אחת ויחידה...
‫זה היה נורא.
‫היא...
‫אני לא...
‫אני...
‫אלי.
‫מה להגיד לך? ‫בוקר טוב או לילה טוב, אה?
‫מה קרה?
‫בלילה...
‫מה יש?
‫זה ההורים של הילד. ‫אני ישן.
‫שלום. ‫-שלום. -שלום.
‫שי! -אמא! ‫-שי. -שי.
‫אמא, הקאתי. ‫-מה? -הקאתי.
‫אלי ישן. ‫-לא, לא, לא נורא.
‫חבל, אני... אני רציתי ‫להודות גם לו. -כן.
‫אנחנו לא מכירים. ‫-לא. -אבל...
‫אני באמת מודה לכם. אני מקווה ‫שהוא לא עשה לכם הרבה בעיות.
‫לא, הוא לא עשה בעיות. -אז אולי ‫תגידי לאלי תודה רבה בשמנו.
‫כן. -אז להתראות. שלום. ‫-שלום.
‫אחת, שתיים, שלוש...
‫צריך להתקשר לבית החולים.
‫לראות מה עם צבי...
‫דווקא צבי...
‫הפקת כתוביות: ‫טרנס טייטלס בע"מ